I løpet av førsteåret begynner ting å føles annerledes.
Man har liksom landet. Man begynner å føle seg...
Jeg er fri.
- ... kulere. - Herregud!
- Råbra, Turk! - Hysj, jente.
Det er kulere hvis vi ikke gjør et stort nummer av det.
Vent, mamma. Det er ham.
Samma det.
Vi har funnet oss til rette.
Vi vet alt som er å vite.
- Skal vi? - Og...
Herregud! Hvem var det?
- Meg. - Det var meg.
Begge to?
Kan vi ha en avtale? Lkke i lukkete rom.
- Morn, leger. - Morn, sir.
Mrs Winston, du skal tilbake på sykehjem.
- Elliot, det er vemmelig. - Ærlig talt.
Du bør vurdere å endre kosthold.
Jeg hater dere.
Vi har gjort oss fortjent til å være høye på pæra.
- Jerome! - Hva skjer?
Kult, esse.
Hvem er Jerome?
Og ingen kan ta den følelsen fra oss.
Ingen.
Gudskjelov, det er Mod Squad.
Etter å ha gjort andres drittjobber i månedsvis
er vi ikke lenger helt nederst på totempælen.
Se så spente dere tre er.
I dag får vi våre egne medisinerstudenter.
Velkommen til helvete.
Gi meg litt streberkløing.
Det holder ikke. Klø hardere.
Der ja.
HELT S YKT
Se så redde de er.
Det er som om vi er geparder og de er en gaselleflokk.
Jeg er dr. Bob Kelso, og jeg er medisinsk direktør.
Jeg vil at dere skal tenke på meg som et sikkerhetsnett.
For jeg lover dere at her er vi som en familie.
La oss ta dem, leger.
De tror ham.
"Djevelens genistrek var å overbevise verden om at han ikke fantes."
- Dere to er jaggu dølle. - Jeg må gå.
Jeg må gå og møte min student på kirurgen.
Vet du hvem?
Niks. Kjenner jeg sykehuset rett, er vedkommende svart.
Jeg vil bare ha noen jeg kan bli venner med.
Jeg håper å få en drittsekk. Jeg fikk så mye dritt som student
at jeg har lengtet etter sjansen til å pine noen.
Hei, sykepleier.
Jeg leter etter dr. Elliot Reid.
Jeg er Elliot Reid.
Mannsnavn, mannsarbeid, mannsklær...
Er det noe annet du vil fortelle?
Jippi! Du er en drittsekk.
Bare du husker på å puste, så vil du fikse denne dagen.
Josh? Hei, jeg er dr. Dorian.
Jeg vet dette virker sært, men...
Jeg gjør sånt hele tiden.
Pleier du å gre håret til gal side
for å se hvordan du ser ut for andre?
Nei.
Folk blir helt forstyrret.
Har du noen spørsmål?
Er det noen bra ryper her?
Rolig, nå.
Har du sett en medisinerstudent her?
Ja. Meg.
Kult. Hyggelig å hilse på deg, ma'am.
De eneste folkene som kaller meg "ma'am", er ingen.
Jeg bruker "ma'am" hele tiden. Bare se.
Hva skjer, ma'am?
- Det er min greie. - Ja, særlig.
Jeg vil lære.
Hør etter. Første leksjon:
Kirurgistudenter er treller.
- Helt greit. - Hei, søta.
Sånne macho-greier er vanlig for å kompensere for en liten tiss.
Den svei!
Hva skjedde?
Lkke tenk på det. Sånt biter ikke på oss.
Jeg skal si hva jeg forventer. Du gredde håret andre vei, hva?
Du foretar undersøkelse, skriver innleggelsesskriv...
Hva gjør du?
Jeg kan ikke gå og notere samtidig.
- Da blir jeg uvel. - En berømt lege sa en gang:
"Den studenten som kun tredobler min jobb kysserjeg føttene på. "
Du må barbere ham i lysken, så jeg får satt femoral trippel-lumen.
Jeg er ikke så hypp på å barbere kjønnshår på menn.
Gir jeg deg én dårlig evaluering,
raser du ned listen, så gjør som jeg sier.
Ber jeg deg barbere lysken,
bør du prise deg lykkelig for at jeg sa "barbere".
Hør her.
Jeg smører deg inn, og du tenker på baseball.
Ekte rødtopp.
Du må skifte bandasje på en femoral bypass på 402
og fjerne stiftene på gastroplastien på postoperativ.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Tuller bare.
Du vant visst loddtrekningen om studentene.
- Presenter meg. - Unnskyld?
Du forteller meg hennes navn og henne mitt navn,
eller du sier hennes navn og så mitt navn.
Nei. Du liker Carla.
Hører du på hva du selv sier,
eller detter du ut iblant?
Greit. Da fortsetter jeg
med å fokusere all min energi på Carla.
Lytte, betrakte...
vente.
Dr. Cox, Kristen. Kristen, dr. Cox.
Josh, hva gjør du? Jeg ba deg skaffe anamnesen hans for en time siden.
Det burde tatt fem minutter.
Vi pratet bare. Denne fyren er kjempefestlig!
Ja, ja. Fortsett videre.
Hjelp noen andre. Beklager det der.
Slapp av, Bambi. Vær snill med Trampe.
Han skrev: "Fyren svetter når han trener."
- Stemmer. - Så unikt!
Slapp av. Det er bare én tabbe.
Slapp av, Bambi.
Det er bare én tabbe.
- God natt, Trampe. - Kult! Bra førstedag, dr. Dorian.
Ja, det var det.
- Slapp av. Det er bare én tabbe. - Ja! De er bare én tabbe.
Sammenlagt blir det fire millioner.
Bjeffer du mot meg? For jeg tror at han bjeffet mot meg.
- Beklager. - Ja, det gjør du.
Jeg må gå hjem.
Du må skrive under på alt dette,
fylle ut en kar-konsultasjon til seng 3 og få giftstoffprøve av mrs O'Brien.
- Josh har gjort alt det. - Tror ikke det, nei.
Mrs O'Brien, jeg er redd jeg trenger en urinprøve.
Jeg håper du passer godt på sykehuset mitt.
Det kan du banne på.
Dust! Dr. Reid, du må hilse på Whitaker Chambers.
- Hva skjer? - "Hva skjer?"
Whitaker Chambers er adm dir
for selskapet som eier sykehuset,
så jeg foreslår at du slutter å leke LL Cool Reid
og heller ter deg som dr. Reid.
Fatter'u?
- Hvorfor vil han hilse på meg? - Hei, pappa.
Hei, gutten min!
Filler'n.
- Hyggelig å hilse på deg. - I like måte, doktor.
Unnskyld. Dr. Cox,
jeg tenkte å ta Kristen med ut på en øl etter jobb.
Vil du slå følge?
Nei. Det kan jeg ikke gjøre!
Nei!
- Er han riktig rett? - Ikke egentlig.
Dr. Dorian?
Romkompisen din slapp meg inn.
Stilig død hund. Kan jeg klappe den?
Tuller han?
Jeg kom innom, for jeg vet at jeg ikke var så flink i går...
Hva fikk deg til å tro det?
Var det din manglende evne til å gjøre selv den enkleste ting?
Det var nok fordi jeg kom hjem for 20 minutter siden
fordi jeg brukte hele natten på å rydde opp etter deg.
Beklager. Jeg var bare fryktelig redd.
Vet du hva, Josh? Du burde være redd.
For å være helt ærlig
tror jeg ikke du har det som skal til.
Tror du det?
Jeg tenkte meg det.
Bare stirr, du. Jeg har ikke dårlig samvittighet for det med Josh.
Du skremmer ikke meg.
Unnskyld. Jeg ber om unnskyldning på runden.
Roberts, har du sett Josh?
Den høye stilken? Han sluttet.
Bra gjort, Bambi.
Jeg gjorde det ikke med overlegg. Det gjorde jeg ikke.
Du trenger ikke be meg om unnskyldning.
Du vil stå til ansvar overfor Jesus.
Etter det med Josh gjorde jeg som alle gode mennesker.
Jeg søkte bekreftelse for at det ikke var min feil.
Det hadde seg slik.
Han rotet det til konstant.
Jeg tvang ham ikke.
Det var ikke min skyld at han sluttet.
Det fleste ting som går galt her, er din feil.
- Jeg pratet til henne. - Jeg sier ikke det du vil høre.
Roberts sier han er den mest udugelige lege hun har møtt.
Laverne, hva sa du om JD da han begynte å jobbe her?
At han var den mest udugelige lege jeg har møtt.
- Ikke min skyld at han sviktet. - Du sviktet.
Du skal liksom være læreren hans.
Det høres ut som det var din feil. Hva vet jeg?
Sjokk, ja.
Hvor skal du? Vær med på leken!
Du sliter altså med å be Kristen med ut.
- Ingenting å skjemmes over. - Nei, da.
Jeg sliter ikke. Skal vi ta en drink?
- Nei. - Der ser du.
Du vet sikkert at menn liker å prate om seg selv.
Kvinner liker enda bedre å prate om seg selv.
Takk, sensei. Du har virkelig rørt meg.
Du må gjerne være kynisk, men jeg sier det bare.
Får du Kristen til å prate om seg selv, er hun på glid.
- Funker ikke det, må du gjøre som jeg. - Hva er det?
- Vis henne rumpa! - Nei. Dekk den til.
Tenk på barna.
Doktor!
Philip, jeg lurte på om du kunne skrive ut denne pasienten.
- Er det moro? - Unnskyld?
Fra nå av, når du lurer på om jeg kan gjøre noe,
skal du spørre deg selv: "Er det moro?"
Da vil du spare oss begge tid.
Jeg vedder på at hvis du er helt ærlig med deg selv,
innser du hvor lite givende det er å ri på din fars innflytelse.
Nei, det føles helt greit.
Josh, dette er helt sprøtt.
Du sa at jeg ikke burde bli lege.
Jeg spøkte bare... Josh.
Vet du hva? Glem alt det der. Du må ikke gi opp.
Jeg lover deg at jeg skal hjelpe deg.
Kjør i vei.
Du klarer det.
Ja, du klarer det!
- Hva tror du? - Jeg vet hva du prøver å gjøre.
Folk har syntes synd på meg hele livet.
- Hvorfor skulle de synes synd på deg? - Jeg er klønete.
Jeg kaster stadig opp, jeg har ikke rumpe engang!
Det er akkurat de samme tingene jeg slet med da jeg begynte her.
Bortsett fra rumpa. Jeg har ei flott rumpe.
Den er fast som lammekjøtt.
Jeg kjøper ikke den, dr. Dorian.
Takk for at du prøvde.
- Hvor er du fra, da? - Chicago. Og du?
- Pittsburgh. Familie? Brødre, søstre? - En eldre bror. Enn du?
Vi skal fokusere på deg, greit? Er foreldrene dine sammen?
Jepp.
Aner du hvor vanskelig du gjør dette for meg?
Nei, men jeg lurer på om noen hadde noe i brusen min.
Han har den virkningen på alle de første ukene.
Jeg må gå. Vi fortsetter senere.
Hva da?
Hva skjer, folkens?
Lkke noe sjakktrekk med hvite, små truser.
Skal du ikke hjelpe til, kan du gå og vente på legatet.
- Dr. Reid, kan jeg få et ord? - Dr. Kelso, beklager så mye.
Jeg ble bare så frustrert, også har jeg PMS.
Ikke helt. P-pillene lager rot i syklusen. Jeg er helt...
Dr. Reid?
Du prater for mye. Det er et problem.
Hvorfor gjør du jobben til studenten din?
- Faren hans... - Jeg hater faren.
Men det er jeg som må smiske for ham, ikke du.
For guds skyld, jente, vis at du har baller!
Det er vanskelig å finne ut hvordan en skal nå fram til noen.
Saken er vel å tenke på noen jeg ser opp til
og huske på hvordan de nådde fram til meg.
Eneste måten du kan være mindre produktiv på,
er om du var veggen du lener deg mot.
Men da ville du forsynt en dust
med en vegg han kunne lene seg mot og tenke på hvor dustete han er.
Jeg vet det. Den var vrien. Men det skal du ikke tenke på.
Jeg tar meg av den i toppetasjen. I mellomtiden
kan du i det minste late som du jobber.
Og selv om du ikke har noen kurv,
passer det perfekt at du hinker i vei nå, Shirley.
Hink i vei.
Hink i vei. Sett i gang.
- Hei, Philip. - Hei, sitrontopp.
Jeg tok den. Det er håret.
Jeg var tøff mot deg i starten,
men på den andre siden, som du nok vet, er du et nyttig redskap.
Jeg kutter ut hvis du slutter å være negativ, og så starter vi på nytt.
- Hva sier du til det? - Jeg vil ikke.
Men hvis det er et problem for deg, kan du snakke med far.
Ja, da gjør jeg det.
Vent, dr. Reid.
Jeg har tenkt over det, og hvorfor ikke? La oss starte på nytt.
Philly...
Jeg vil ikke.
Beklager avbrytelsen i sted.
- Det går fint. - Hva pratet vi om?
Jeg fortalte at mine foreldre var gift, og du kjeftet på meg.
Selvfølgelig gjorde jeg det. Typisk meg.
- Hvorfor vasker du hendene dine? - Det vet jeg sannelig ikke.
Jeg antar jeg ikke har noe interessant å si.
Men det har faktisk jeg.
Dr. Cox, du er vakthavende, så du burde vite
at det ikke passer seg at du snuser rundt henne hele dagen!
Og du! Du er medisinerstudent og skal lære av meg,
men hver gang jeg snur meg, prater du med ham.
Så fra nå av forbyr jeg deg å rote med den fyren.
Unnskyld, doktor.
Du skjønner vel at du i realiteten skrev under på din egen dødsdom.
Vet du noe om kvinner i det hele tatt?
Hei.
Jeg vet at vi liksom ikke skal treffes, men...
Hvorfor tilkalte du meg?
Jeg vet ikke hvorfor jeg ennå går med denne.
Ta hansker på, Josh. Jeg må ha arteriell blodgass.
- Jeg kan ikke. - Vent, fersking. Hold kjeft.
Det er kun du som vet om du vil bli lege eller ikke.
Men nå har jeg hendene fulle.
Så kanskje du kan få på deg hansker, Shirley, og komme bort hit.
Greit. Finn pulsen.
Se på meg, Josh. Du klarer dette.
Det ser bra ut.
Har du sett?
Vil du ha kake, eller? Få på operasjonsklær, og kom hit.
Kjappa på!
Sett i gang.
Sånn ja.
- Kan du gjøre det på nytt? - Ja.
Kan jeg få litt mer vin?
For all del, hell innpå.
Menn er rare. Jeg hopper på deg, og du prøver fremdeles å få meg full.
Kjære deg, man må spille helt til fløyta går.
- Skål. - Skål.
Dette er moro.
Jeg liker fasen rett før vi begynner å hate hverandre.
- Sier du det? - Skal jeg si deg noe?
Hva?
Det føles som jeg bruker deg for å glemme en annen.
Det er ikke så sexy som du tror.
Det er en sykepleier.
En sykepleier som er opptatt. Jeg sverger...
Hør her, Kristen. Du er flott,
men dette er ikke riktig overfor deg.
Hvis det er greit for deg,
vil jeg gjerne bestemme selv hva som er riktig for meg.
Det funker for alle.
Perry?
Jeg foretrekker faktisk dr. Cox.
Du liker bestemte damer, ikke sant?
Tuller du? De er det eneste jeg lar rasere livet mitt.
- Dette er altfor lett. - Kom med det!
Slutt å prate.
Dr. Reid, jeg skrev innleggelsesskriv og ordnet blodkulturene.
Bra. Stikk av nå. Jeg spiser.
- Elliot, din balleknuser! - Jeg vet det! Herlig!
Mange går av skaftet når det kommer studenter.
Det føles som man tvinges til å ta nye folk inn i familien.
Det forandrer alt.
Jeg ble mer slått av hvordan ferskingene påvirket mitt syn på meg selv.
Hvem jeg pleide å være,
hvem jeg er nå
og hvem jeg en gang kan komme til å bli.
Men forhåpentlig ikke for snart.
- For noen duster. - Herregud!
"Herregud!"